The Whip and the Body
-Katia. Kära du. -Gör inte så.
Det var så länge sen, Giorgia.
Inte för mig, Katia. Inte för mig.
Det är min dotters blod på kniven.
Jag håller fast vid mitt hat så som jag håller fast vid kniven.
Innan jag dör svär jag att jag ska se kniven intryckt i hans hals!
På samma sätt som jag såg den i Tanias på grund av honom.
Det hjälper inte att gråta nu.
Kom.
Han är tillbaka. Kurt är tillbaka!
Giorgia!
Ja. Kurt är tillbaka.
Man kan inte hindra ödets hand.
-Ers nåd, Ers nåd. Kurt är tillbaka. -Ursäkta?
-Kurt är tillbaka! -Ja, Losat. Jag är tillbaka.
Jag sa åt dig att aldrig komma tillbaka.
-Vem försöker du skrämma, Kurt? -Ingen.
Jag kom tillbaka eftersom jag hörde att du hade gift dig. Lycka till.
Mina gratulationer, Nevenka.
Tack, Kurt.
-Säg som det är, Kurt. Vad vill du? -Käre bror, det har jag redan sagt.
Jag kom tillbaka för att gratulera till ditt val av hustru.
-Du måste vara trött, Kurt. -Du är inte min son, du är en orm.
Du tycker om att få andra att lida. Du förförde Tania och lämnade henne.
-Du fick henne att ta livet av sig. -Samma gamla historia.
-Far lovade. -Du vill inte få min förlåtelse.
Far har fel. Det var även därför jag kom tillbaka.
-Nej, jag tror dig inte, är jag rädd. -Är du rädd för mig, Christian?
Det som en gång var mitt är nu ditt.
-Nu är det du som är favoritsonen. -Jag har aldrig varit rädd för dig.
För min del får du gärna stanna, om du vill det.
Då så, Kurt. Du får stanna.
Jag har aldrig fått ett så varmt välkomnande.
Det är underbart att se saker födas. Att se dem födas och se dem dö.
-Släpp mig! -Min söta lilla kusin.
Du är fortfarande förälskad i min bror, eller hur?
Du har alltid velat gifta dig med honom. Men i stället...
Du borde inte hata mig. Christians giftermål var ett slag för dig också.
Förgiftat?
Nej. Det är inte så det kommer att gå till, Kurt Menliff.
Du kommer att dö som min dotter.
Herrn och frun i huset förlät mig. Men inte tjänstefolket, tydligen.
Här är de ju.
-Du har druckit ditt te, ser jag. -Ja. Jag har inte för vana att vänta.
-Det var ingen som bad dig göra det. -Tack för påminnelsen.
Du borde inte vara sån mot honom. Du gör det bara värre.
Du känner honom inte om du tror att han kan bli värre.
Det är jag, far.
Förr blev far inte så rädd när jag kom den vägen för att säga god natt.
Det var far som visade mig vägen.
Vad vill du?
Far har förlåtit mig. Men jag kan inte stanna utan titel och arvsrätt.
Jag kommer snart att vara död. Jag hinner inte sätta dig på prov.
Det som var ditt har du förlorat för alltid.
-Du har dig själv att skylla. -Akta, far.
Ut härifrån!
Ut, säger jag!
Jag tror att du har något emot mig.
Du har fel. Jag har ingen åsikt om dig.
Är du rädd för mig?
Du tyckte om mig en gång i tiden.
Ja. En gång i tiden.
Du har inte förändrats, märker jag.
Du har alltid älskat våld.
Sök igenom omgivningarna.
-Var är Nevenka? -Hur skulle jag kunna veta det?
-Och piskan? -Jag hittade den utanför porten.
Jag har tagit en titt på mina ägor.
I mörkret blir det svårare att hitta henne.
-Hon har rätt. Ni får skynda er. -Kom.
De är ett vackert par.
Men jag får intrycket att Katia inte är så angelägen om att hitta Nevenka.
Håller du inte med mig? Du är en gammal dåre, Giorgia.
Vi tänder en lykta. Jag vill ta en titt i vallgraven.
Kurt...
Ers nåd. Ers nåd!
Giorgia! Giorgia! Jag har hittat henne!
-Ers nåd. -Jag trodde att hon var död.
Vi bär upp henne till huset. Hjälp mig.
Hon hämtar sig snart. Det är nog rädsla, mest av allt.
Hon måste ha kastats av hästen.
-Kurt... -Var är Kurt?
-Kalla på honom. -Ja, sir.
Losat.
Losat!
-Vad är det med henne? -Bara några strimmor på ryggen.
Som om... Som om någon hade piskat henne, Ers nåd.
-Då kan du gå. -Ja.
Herr Kurt?
Herr Kurt!
Kurt!
Far, titta inte.
Jag stod ut med honom när han levde. Det kan inte vara värre nu.
Titta! Titta. Dolken!
Dolken.
Den är Tanias. Han dog på samma vis som henne.
Tania! Tania! Vila i frid nu!
Gud. Gode Gud...
Tack. Tack.
Gud, var mig nådig efter din godhet.
Utplåna mina överträdelser efter din stora barmhärtighet.
Två mig väl från min missgärning, och rena mig från synd.
Ty jag känner mina överträdelser, och min synd är alltid inför mig.
Mot dig allena har jag syndat och gjort vad ont är i dina ögon.
Se, i synd är jag född, och i synd har min moder avlat mig.
Vänd ditt ansikte från mina synder. Förkasta mig icke från ditt ansikte-
-och tag icke din helige Ande ifrån mig.
Herre, ge honom evig vila.
Lös, o Herre, alla troendes själar från varje syndaband.
Må din nåd hjälpa dem att undkomma domen.
Gud, vars nåd ger de troendes själar vila, välsigna denna grav.
Ta emot dessa själar så att de kan glädjas med dina helgon i evighet-
-genom Kristus vår Herre. Amen.
Nu är vår son Kurt Menliff redo för den yttersta domen.
Men en dag ska även den som mördade honom stå inför vår Herre.
Låt oss be för dem.
I Faderns, Sonens och den helige Andes namn. Amen.
-Vem är det? -Det är jag. Christian.
-Vad vill du? -Jag vill tala med far.
-Jag lyssnar. -Jag vill prata om Kurt.
Jag måste få veta. Det är svårt för mig att fråga, men jag måste få veta.
-Vad då? -Alla andra var ute.
Far var den enda som var kvar. Far och Kurt.
Hur... Hur vågar du fråga om jag...
Jag har alltid lytt far. Jag har aldrig ifrågasatt far.
Ut!
Jag gick med på att gifta mig med kvinnan som var tänkt för min bror.
-Men nu måste jag veta. -Vad då?
Om det var far som mördade honom, för att skipa rättvisa.
Ut. Ut!
Tack, Giorgia.
Vad är det? Berätta?
Losat såg en skugga röra sig i kapellet. Och ett ljus.
Losat är galnare än du. Det var bara månen som speglade sig.
-Kurt! -Nevenka!
Kurt...
-Nevenka, vad är det? -Det var Kurt!
Han tittade på mig! Jag såg honom!
Nej...
Kurt...
Det är över. Försök att vila. Det var bara en hallucination.
Om du vill kan jag stanna här inne hos dig i natt.
Var inte rädd.
Nej, gå och lägg dig. Jag vill vara ensam.
Då så. Jag lämnar dörren öppen. Ropa om det är något.
Kurt.
Kurt!
Nej. Nej. Nej.
Nej! Nej!
Nevenka! Vad är det?
-Berätta, Vad hände? -Kurt var här. Han levde.
Hans stövlar var leriga, som om han hade klättrat ur graven.
Lugn. Det var en mardröm. Det är bara jag här.
Titta. Var det bara en mardröm? Han gjorde det här.
Och där är fotspåren.
Vilka fotspår?
-De var där förut. -Nevenka. Det var bara en ond dröm.
-Det finns inget där. Titta själv. -Det var ingen dröm. Han var här.
Jag såg fotspåren. Och hans hand. Herregud, hans hemska hand.
Den kom fram ur skuggan, som en spindel. Hjälp mig, Christian.
Är du rädd? Du tyckte om mig en gång i tiden.
Du har alltid älskat våld. Du kommer aldrig att förändras.
Ers nåd. Jag hörde ljud och kom ner för att se efter. Jag trodde...
Vad trodde du?
Inget. De döda kan inte lämna sina gravar.
Det kanske de gör, om de inte får frid.
Ja, vi var lyckliga då. Nu är mitt liv tomt och meningslöst.
Minns du sjön i bergen som vi brukade vara vid?
Du åkte med mig i min båt. Du var bara en liten flicka.
Ja. Jag följde efter dig överallt.
Christian, varför gjorde du så?
Katia, hör på mig. Vi kan fortfarande bli lyckliga.
Nej. Det är för sent nu. Det är för sent.
Nej, säg inte så.
Jag har alltid älskat dig. Och du älskar väl mig?
Ja, Christian. Jag kommer alltid att älska dig, men du är gift nu.
Nej.
Gör det inte. Rör inte vid mig.
Ropa hit honom. Ropa hit honom och säg att du alltid har varit min.
Nej, jag vill inte ha dig. Jag vill inte ha dig.
Jag har kommit tillbaka för att hämnas på alla som hatar mig.
Det är bäst att du går, Giorgia. Du kan inget göra.
Precis som Kurt.
Dolken är borta.
Greven sa att den fanns här.
Det är hans hämnd. Han kommer att döda oss allihop, det är vårt fel!
Sluta prata strunt, Nevenka! Försöker du göra oss galna allihop?
Någon ska få betala för det här, far, om det så är människa eller spöke.
Christian.
-Jag har letat efter dig. -Varför det?
Jag vet inte. Jag tänkte att jag kunde hjälpa dig om jag var nära dig.
Nej. Det enda som kan hjälpa mig nu är att hämnas.
Lämna mig ensam nu, är du snäll. Jag kommer tillbaka dig.
Det är jag, Losat. Det var inte meningen att skrämmas.
Jag har tittat på Christian. Jag är orolig.
-Jag har velat fråga er en sak. -Vad då?
-Natten då vi letade efter Nevenka... -Ja?
-Var ni med Christian hela tiden? -Ja, jag tror det. Hur så?
Lämnade han er aldrig, ens för en liten stund?
Nej. Men varför frågar du det?
-Du tror väl inte att Christian... -Jag tror ingenting.
Det är befängt.
Varför den gamle greven också? Varför?
Giorgia. Det är du som håller i dolken.
Du kan berätta allt, Katia. Jag låtsas inte fördöma dig.
Sluta. Var hittade du dolken?
Det vet du mycket väl, Katia.
Sluta. Det var du som hade skäl att döda Kurt. Var låg kniven?
-Under madrassen i din säng, Katia. -Nej!
Christian!
Christian, jag vet vem som mördade din far.
Ja. Jag kunde ha dödat Kurt. Det kunde jag verkligen.
Men inte greven.
Jag skulle aldrig döda honom. Förstår du?
Om du hittade kniven där måste du eller någon annan ha lagt den där.
Det var inte jag, Katia. Inte jag.
Kasta bort den fördömda kniven.
Jag vill aldrig se den mer. Kasta bort den!
-Nej. Inte Katia. Det är omöjligt. -Tror du att jag ljuger? Svara mig.
Jag vet inte. Jag vet inte.
Jag kan inte tänka mig att någon av oss är en mördare. Det är befängt.
Men det var ändå någon här som mördade honom.
-Men nu vet vi, Christian. -Nej. Inte Katia.
Du är en ynkrygg. Du vågar inte se sanningen. Men Kurt...
Kurt! Kurt.
Det är alltid honom du tänker på. Kurt i stället för mig.
-Det är honom du alltid har älskat. -Det är inte sant! Det är inte sant.
Du har alltid velat gifta dig med honom.
Om det var därför du mördade honom var det i onödan. Jag hatade honom.
Jag har alltid hatat honom. Jag hatade honom!
Nevenka!
Jag hörde ett skrik. Jag trodde att det kom från din fars rum.
Hon är inte här. Vi letar i hennes rum.
Fotspåren leder mot trädgården.
-Någon bar i väg henne. Vänta här. -Christian, gå inte ensam.
Katia. Kom in, Katia.
Snälla, följ med in.
Losat! Vad gör du här?
Jaså, det var Ers nåd.
-Vart har du fört Nevenka? -Jag?
Det fanns spår efter just såna stövlar som du har.
Jag vet inget. Jag gick min vanliga vända runt borgen-
-när jag tyckte att jag såg någon här inne.
Ljug inte för mig, Losat. Det var bara du här!
-Ers nåd tror väl inte... -Tyst. Följ med.
Fotspåren kommer från den hemliga gången.
Hjälp mig.
Vem kan ha lagt henne där?
Nevenka. Nevenka!
Kurt...
-Hur är det med Nevenka? -Hon yrar.
Hon sa att Kurt bar henne dit.
Dessutom sa hon att han piskade henne och bar henne till kryptan-
-och lade henne i graven.
Vi måste göra något, Katia. Jag hörde till och med Kurts skratt.
Men jag kan ändå inte förmå mig att tro på spöken.
Det är svårt att förstå-
-men vad vet vi om vad som händer efter döden?
-Jag tror nästan att han lever. -Lever?
Men du såg när han lades i kistan.
Vi såg honom bli begraven.
Jag tror inte att Nevenka såg honom där ute.
Nej. Det finns ingen annan förklaring.
Kurt lever och gömmer sig i borgen.
Jag måste hitta honom. Annars blir jag galen, det blir vi alla.
Ett tag misstänkte jag dig och till och med mig själv.
Om det är sant, kan han ha gömt dolken i mitt rum.
Jag är rädd, Christian. Jag är rädd!
-Katia. -Åh, Christian, det var någon här!
Lugn, Katia. Det är ingen fara.
Jag ska ta en titt.
Där är fotspåren. De är likadana.
-Vad tänker ni göra? -Öppna kistan. Hjälp mig.
Vi bär den dit bort.
Nevenka...
De öppnar min grav. Det här är sista gången jag kan vara med dig.
Varför plågar du mig?
För att du tillhör mig, bara mig.
-Vad vill du? -Vi måste bege oss härifrån. Nu.
-Det kan jag inte. -Jo, det kan du. Du älskar mig.
Din kärlek till mig är starkare än allt annat.
Jag hatar dig. Jag hatar dig! Jag hatar dig!
Jag...
Det är oigenkännligt. Det kan vara vem som helst.
Kläderna är Kurts. Vi lägger det i graven igen.
Nej.
-Vad gör ni? -Jag ska förinta det.
Var är du, Kurt?
Jag kommer, Kurt. Jag har aldrig varit rädd för dig.
Nevenka!
-Ers nåd. Vad har hänt? Är ni skadad? -Kom. Det spelar ingen roll.
Skynda dig.
Den är låst från insidan. Vi får gå genom kapellet.
Varför gjorde jag det, Kurt? Varför?
Jag älskar dig, Kurt. Bara dig.
Du hade rätt. Jag älskar dig, Kurt. Bara dig.
Men allt tar slut någon gång, Kurt.
Nej. Nej, Nevenka. Nej!
Nevenka!
Förlåt. Jag...var tvungen att göra...som Kurt sa.
Jag... Jag dödade honom igen...
...för gott den här gången.
Han hatade dig. Jag älskar dig, Christian.
Så det var hon som mördade er bror och er far.
Ja. Hon var kanske besatt.
Hon var övertygad om att Kurt levde. Hon trodde att hon dödade honom.
Vi får hoppas att hon är fri från honom för evigt.
Översättning: Stina Hedin www.btistudios.com